–Varför får inte jag leda utredningen? –Vi sätter in en erfaren man.
–En erfaren man? –Bara för att hjälpa dig.
–Jag känner ju de här människorna. –Det borde snabba på utredningen.
Det är inte bara en olycka. Det stals sprängmedel och tändhattar också.
–Det var minst en låda dynamit. –Lauga sa att hon såg urdarmånen.
–Har du redan startat utredningen? –Nej, jag bara...
Det är jag som leder den.
–Det finns ingen förklaring. –Det finns alltid en förklaring.
–Vi vet inte vad Snorri gjorde där. –Det var sabotage, punkt slut.
Du kan betala av skulder...
Skulle jag utsätta min son för livsfara för pengars skull?!
Jag har inget emot Snorri. Det är pappan som är en idiot.
Han skyller olyckan på mig, för han vill få mig i konkurs.
–Var fan har du varit? Jag ringde dig. –Jag har tappat den jävla mobilen.
De kedjar fast sig vid maskinerna för att stoppa bygget.
–En knarkhund sniffar omkring! –Det här är politisk förföljelse.
–Mamma hoppas att du hittar nån. –Helgi, jag väntar på biografen.
Polismästaren låter dem återuppta arbetet. Är det ingen som bryr sig?
Är inte pojken med dig?
–Hur mår du, vännen min? –Bra.
Ingen som har begravt sin son mår bra.
Så du känner alla vättar och gengångare till namnet?
Nej, men jag skulle inte ha tagit stenen.
Vi försöker väcka honom om två dar.
Hjärtstopp på sjuan!
Ett milligram adrenalin!
HAMMAREN
Det är Helgi... Ja.
–Okej, jag kommer. –Har det hänt nåt?
Pojken som körde grävmaskinen är död.
–Vad hände? –Hjärtstopp.
–Är det normalt? –Både ja och nej.
Man vet aldrig med så svåra skador. Det tar för kroppen.
Obduktionen ger besked.
–Skulle ni inte väcka honom i morgon? –Jo, det var tanken.
–Det stals ju sprängmedel också. –Spelar ingen roll. Den saken utreds.
–De måste komma igång med arbetet. –Vi tror inte det var en olyckshändelse.
Det enda ni har att gå på är samtalet som Snorri inte kan ha ringt, eller hur?
–Ja, det är nästan uteslutet. –Nästan...? Varje dag kostar miljoner.
Entreprenören, pojkens far, får betala böter om han blir försenad.
Han hade 50 sekunder på sig från det att han la ifrån sig mobilen. Omöjligt.
–Med all respekt för dig och hon... –Inga.
Jag ska prata med polismästaren. Han får avgöra saken. Okej?
Okej.
Gör vad ni måste. Vi har godkänt obduktion.
De hittade Snorris halsband på golvet. Det måste ha trillat av i går kväll.
Det är inte Snorris. Jag har hans här.
Vet ni varför medaljongen är delad i två?
Vi pratade om det. Han sa att han hade gett den andra halvan till nån.
Han och Lárus ställde upp på tävlingar med sina hästar. Snorri brukade vinna.
Men sist hände nåt med Lárus häst. Snorri sa att Lárus borde ha vunnit.
Han gav nog andra halvan till Lárus.
–Besökte han Snorri på sjukhuset? –Nej...inte vad jag vet.
Har ni nån aning om vem som kan ha haft med sig halsbandet?
Nej.
Berättade du för nån att Snorris skulle väckas i dag?
Ja, för Veigar. Tror ni att nån inte ville att han skulle vakna?
Nån kanske var rädd för vad Snorri skulle säga.
Anna visste. Hon kan ha berättat det för Lárus.
–Du tror väl inte att Lárus... –Jag vet inte. Gör du?
–Vad tänker du på? –Jag hjälper dig med utredningen.
–Den som du var med och la ner? –Det var inte mitt beslut.
Och nu har situationen förändrats. Snorri är död–
–och nån kom med andra halvan av medaljongen.
–Så utredningen fortsätter? –Ja. Jag pratade med chefen.
Han skulle tala med polismästaren. Vi måste fortsätta nu.
–Vi...? –Du – det här är ditt fall.
–Eydís är en nära vän. –Ja, du står de här personerna för nära.
När jag gick i korridoren såg jag en kvinna gå mot intensiven.
–Är du säker på att det var en kvinna? –Ja, jag ser skillnaden.
–Vad var klockan då? –Den var väl halv tolv, tolv.
–Är du säker på tidpunkten? –Ja, jag gick för att hämta en vagn.
–Kan du beskriva henne? –Hon hade bråttom.
Hon hade på sig en ljus jacka... Hon steg ur hissen när jag var på väg in.
Var hon kort eller lång? Mörkhårig eller blond?
Det var en ung kvinna. Medellängd, mörkblond.
–Såg du henne gå in på avdelningen? –Nej, jag steg direkt in i hissen.
Halldóras hälsomassage
–Söker ni Halldóra? –Ja.
–Vi är från polisen. –Jaha.
Dóra har inte varit hemma sen i går. Jag tror att hon har rest bort.
–Sa hon vart? –Vi pratar sällan.
Men här är lyhört så man hör en del.
–Bor hon här ensam? –Ja, i alla fall på dan.
Vill ni gå in? Jag har nyckel. Hon hyr av mig.
Nej tack. Be henne att höra av sig, om du ser henne.
Vet du om hon var hemma i fredags kväll?
Ja, och hon kom hem tidigt. Runt midnatt erinrar jag mig.
–Hon ägnade sig inte åt massage... –Så hon var inte ensam?
Jag såg honom inte, men jag hörde dem.
–Vet du vem det var? –Nej.
Jag somnade, men jag vaknade igen och såg honom köra härifrån.
–Såg du vad det var för bil? –En grå pickup.
–Minns du vad klockan var? –Vid tvåtiden.
Förlåt.
–Bor du också här? –Ja, på övervåningen. Vill du titta in?
–Såg du hur mannen såg ut? –Nej, jag såg honom bara köra iväg.
Helgi, min son har trillat på dagis, så jag måste åka dit.
Jag kommer. – Tack för att du tog dig tid.
–Några nyheter om obduktionen? –Obduktionen?
Vi vet bara att det var hjärtstopp. Inga skador utöver dem han fick vid olyckan.
–Så besökaren gjorde inget? –Det verkar inte så.
–Jag har ett möte om en halvtimma. –Men Orri! Pojken kan ha blivit mördad.
Och min kollega väntar utanför.
–Han kan väl klara sig själv. Bara i dag. –De granskar mig. Fattar du inte det?
Hör här, jag ringer mamma. Kör honom dit när ni har varit på vårdcentralen.
–Inga, alla kandidater kommer. –Åk du.
Helgi, jag måste åka med honom till vårdcentralen.
–Ingen fara, det är ändå på vägen. –Okej.
Vi ses där.
–Han har bara en liten bula i nacken. –Bra.
Du hälsade väl på Snorri på sjukhuset i går kväll?
Ja, jag tittade in en stund.
–När var det? Vid midnatt? –Nej, mycket tidigare. Vid åttatiden.
–Stannade du länge? –Nån timme.
Jag gick strax efter nio.
–Minns du vilken jacka du hade på dig? –Vilken jacka jag hade på mig?
En enkel ljus jacka från Zara.
Känner du igen den här?
Ja, det är medaljongen Snorri alltid bar.
Du vet inte vem den andra halvan tillhör?
Nej, jag...
–Kan den vara Lárus? –Nej, Lárus har inget sånt.
Inga, det är ingen idé att visa bevis så länge utredning ligger på is.
Hon reagerade.
Ville jag ta livet av Snorri, skulle jag inte lämna nåt efter mig.
Om du inte ville rikta misstankarna mot nån annan.
Kan du ta honom lite?
–Herregud, förlåt mig... –Det är ingen fara.
Jag kör honom till farmor. Ska vi försöka med Halldóra sen?
–Ska vi säga klockan två? –Ja.
Jag undrar om du känner igen det här numret:
929 22 79.
Det är slöseri med tid. Vi befinner oss på isländska landsbygden.
Lite svartsjuka och avund är normalt.
Det var en olycka. Min sons minne ska inte kopplas ihop med ett mord!
Har du sett?
GRÄVMASKINIST MÖRDAD?
Nej.
De där murvlarna bryr sig bara om att skapa rubriker som säljer!
–Jag vet inte var de har fått det ifrån. –Du måste stoppa det.
Det spelar ingen roll vad du hittar, jag vill begrava honom i lugn och ro.
–Jag bestämmer inte. –Du skriver rapporten.
–Det gör Inga. –Men du har ett ord med i laget.
Jag kan inte stoppa utredningen. Inga leder den.
–Får jag ta en titt på Snorris rum? –Du tycker om henne.
–Vem? –Den där kvinnan.
Inga...? Nej, nej.
För det första är hon gift, och för det andra attraheras jag inte av henne.
Det passar väl dig.
Det är mitt gamla rum. Du hittar själv.
Halldóra Reynisdóttir? Vi är från polisen.
Får vi komma in och prata lite med dig?
Jag tror inte det är sant.
–Hade ni varit ihop länge? –Ett knappt år.
Men det funkade inte.
Jag ville inte bo på en gård på landet...
...och han kunde inte tänka sig att bo nån annanstans.
Träffade du Snorri på olyckskvällen?
Nej, jag var på middag hos en väninna.
Jag var hemma och i säng före tolv.
–Ensam? –Ja.
–Vad heter din väninna? –Bára...
–Var bor hon? –...Geirsdóttir. Birkivellir 4.
–Besökte du Snorri på sjukhuset? –Tyvärr inte.
Jag klarade inte av det. Sen var jag inte välkommen.
–Varför inte? –Veigar och Eydís pratar inte med mig.
De har alltid tyckt att jag stjäl deras ende son.
–Var var du i går kväll? –I går...?
Grannen Hermann sa att du åkte bort i går.
Jag var hos min syster i stan.
–Kan vi få det bekräftat? –Rósa. Rauðalækur 53.
–Hörde du inte om det på radion? –Nej.
–Inte läst om det i tidningen? –Nej, jag fick veta det nu.
Förlåt, jag ska bara svara i telefon.
–Sa du var du var i morse? –Ja, jag var hos min syster.
Jag ser att du har markerat dagens datum i almanackan.
Vad har ni med det att göra? Jag driver en massagesalong.
Nu vill jag att ni går.
–Vad gör du? –Fixar elementet.
–Gjorde du inte det i går? –Jo, men det är trasigt. Inte mitt fel.
–Känner du igen numret 929 22 79? –Nej.
–Är du säker på det? –Ja.
Det var allt.
–Hade du på dig den jackan i går? –Ja. Hur så?
Tack.
–Kan man få sig en massage? –Nej, Hermann.
–Nej, men utredningen växer. –Ni måste lösa det här snabbt.
Det skulle gå snabbare om fler jobbade med saken.
Du vet att vi har små resurser. Har ni hittat den där cyklisten?
–Inte än. –Ni måste snabba på.
Jag hör av mig lite senare. Hej då.
Jag har börjat med utskrifterna och bokat två rum om vi vill bo över här.
–Okej. –Ska vi gå igenom det här?
–Vi har Dóra. –Ja...
Hon döljer nåt. Hon vet vems nummer det är.
Hon ljuger också om att hon var ensam. Hermann hörde nån.
Han såg den grå pickupen köra iväg vid tvåtiden.
Jag antar att Snorri satt i bilen och att han åkte upp till berget.
Men varför åkte han dit mitt i natten? Och varför ljuger Dóra?
De kanske hade grälat, och han stack därifrån.
Vi kan utesluta självmord eftersom han inte var ensam på berget.
Dóra finns inte i registret, och både bar och massagesalong är fläckfria.
Jag undrar fortfarande varför hon hade markerat dagens datum i almanackan.
–Visste hon att de skulle väcka Snorri? –Nej... Det kan ha varit vad som helst.
Sen har vi Lárus. Han saknar alibi–
–och tändaren vi hittade vid berget är med all sannolikhet hans.
Dessutom är han en konkurrent.
Och medaljongen...
Eydís och Veigar tror att Lárus fick andra halvan, men Anna förnekar det.
Det bör undersökas närmare. Ta reda på om det hände nåt skumt på sjukhuset.
Han dog av hjärtstopp.
–Har du läst obduktionsrapporten? –Nej, men vi bör vänta med det.
Okej, vi håller det öppet. Anna...
Anna och Snorri har varit ett par. Jag hittade det här brevet.
"Älskade Snorri, jag vill säga så mycket. Vi hade så många fina stunder ihop."
Längre ner står det: "Det kan ingen ta ifrån oss."
–Var hittade du det? –I Snorris rum. De var tonåringar.
Backstreet Boys... Det är väl Robbie Williams?
Han var med i Take That.
De var alltså ett par...
–Ska vi inte gå på mötet i kväll? –Nej.
Orri ska gå, och jag vet vad han säger.
Hammarberget mitt, högt och vackert...!
Fan också...
–Ursäkta, men vad gör du här? –Va?
–Är det inte fritt att parkera här? –Vet du inte att det råder arbetsförbud?
De sa att vi kunde återuppta arbetet i morgon och då ska jag spränga berget.
Du gör ingenting förrän förbudet är upphävt. Är det uppfattat?
Una...
Jag går och pratar med honom.
Du heter Una, va?
Ja. Jag finns i era register.
Jag var med och klättrade upp i kraftledningsstolpen där nere.
–Blir den här platsen översvämmad? –Det är det de vill.
Det måste stoppas. Det får inte begås fler miljömord.
Jävla storkapitalister!
Känner du Snorri?
Han kör mig hem från dansen ibland, om han inte ska träffa Dóra.
–Han kör jämt bil. Han dricker inte. –Hur var det i går kväll?
Jag åkte med Úlfur på motorcykeln.
Kom nu.
Áslaug?
Hallå!
Även om jag är gammal, liksom huset, så är det här inget museum för turister.
–Jag heter Inga Aradóttir... –Jag vet vem du är. Vad gör du här?
Jag kom för att träffa dig. Dörren var öppen och jag trodde att det hänt nåt...
Du trodde väl inte att jag låg död i ett låst rum?
Jag tänkte sätta på kaffe. Kom.
Úlfur hjälpte mig så ofta att jag erbjöd honom ett rum.
Det skulle alltid stå öppet för honom. Han drar inte jämnt med sin bror.
Är det verkligen så bra att han träffar den där flickan?
Är du inte rädd att hon blir gravid?
Det finns inget finare än två förälskade unga människor.
Det är sällsynt och jag tänker inte förstöra det.
Var inte Anna och Snorri ett par en gång i tiden?
–Vem säger det? –Men visst var de det?
Snorri var en bra pojke. Han rår inte för att fadern är som han är.
Kära mötesdeltagare, även om vi alla är förkrossade efter olyckan–
–får sorgen inte göra att vi förlorar siktet–
–på vårt gemensamma mål att ge bygden än bättre framtid.
Jag vet att jag talar för många när jag säger att det är viktigt–
–att projektet påbörjas enligt planen.
Annars äventyras planerna att stärka energidistributionen runtom i landet.
–Hur går det då med jobben? –Skrämselpropaganda!
Tack för ordet.
Var är dina grejer?
Jag tycker inte vi ska åka.
–Hur ska jag då hinna med bussen? –Det blir bara dumt om vi åker nu.
Du vågar aldrig göra nånting.
Även om man förnekar det offentligt, så vet alla att den här kraftledningen–
–bara är startskottet på deras drömprojekt–
–att bygga ett vattenkraftverk här i trakten.
Ledningen ödelägger Hammarberget, dammen dränker vattenfallet.
Det kommer att sätta stopp för all turism i trakten.
Jag har sagt var dynamiten finns, och du kan läsa hur man gör på nätet.
Jag gillar dig inte. Tror du jag tyckte om att ha sex med dig i käringens hus?
Sluta, Una!
Una...lägg av!
Una...!
Jag känner berget tillräckligt väl för att veta att vi inte får nån frid–
–om vi inte sluter fred med dem som bor där.
Jag föreslår att vi väntar med allt arbete i området–
–och ordnar ett möte med ett medium–
–eller nån annan som kan kontakta den andra sidan.
Då röstar vi om det förslaget.
Alla som är för räcker upp en hand.
–Hej! Vad gör du? –Vi är hemma och går igenom mötet.
–Ska ni hålla på länge? –Nej, men ett tag blir det nog.
–Sover du över där uppe i natt? –Jag vet inte.
–Är Ólöf där? –Ja.
–Är hon? –Ja...
–Vad är det med det? –Jag undrade bara.
–Du känner mig bättre än så! –Ja. Vi hörs senare. Hej då.
Okej...
Vad betyder det?
Snorris hjärta stannade en timme efter han fått sin medicin.
Enligt journalen var det inget konstigt med det.
Jag förstår.
–Kommer du hem i kväll? –Nej, jag stannar här.
–När kommer du? –Vet inte.
–Säg till om du inte vill träffas mer. –Marín, jag jobbar.
Vi hörs.
Jävla typ!
–Odlar du mustasch? –Ja.
–Hej! –Jag trodde att du hade åkt hem.
Jag trodde du skulle åka tillbaka till stan.
–Var du på mötet? –Ja. Orri skötte sig bra.
–Jag träffade Lauga. –Hur var det?
Bara bra. Jag såg en söt bild på dig och Eydís.
–Första kärleken? –Nja...
De bestämde sig för att be ett medium–
–förhandla med småfolket om bygget.
–Har du testat hotellbaren? –Nej.
–Ska vi kolla in den? –Visst.
Åkte inte du utomlands för att studera när du var klar med utbildningen här?
–FBI, va? –Nej.
Jag gick en veckokurs om fingeravtryck där en gång.
–Okej... –Jag pluggade i Sverige.
–I Malmö. –Minsann!
–Det var fint. –Så bra... Jättebra.
Jo, fint...
Sjyst ställe.
–Och när får vi betalt för marken? –Nästa år.
–Det betalas alltid i efterhand. –Om vi har kvar marken då...
När amorterade du på lånet senast?
De hotar att ta marken. Du måste göra upp med Lárus om grävmaskinen.
Det har jag redan gjort. Han börjar i morgon.
Men vi får inga pengar förrän vi är klara vid berget.
Det slutar med att jag blir tvungen att överlämna jobbet till nån annan.
Den jävla Lauga har förbannat oss.
–När började du tro på sånt? –Vad fan ska man tro?
Vår dyraste häst dog, och min hand blir bara sämre.
–Sen tog pojken livet av sig. –Säg inte så! Du vet att det inte är sant.
Vad fan gjorde han annars på berget mitt i natten?
Det är barhoran med massagesalongen! Du gjorde inte saken bättre heller!
Du lyssnade på hans gnäll, och lät honom ömka sig själv tills han gav upp!
Har du och Marín varit tillsammans länge?
Vi är inte tillsammans. Var har du fått det ifrån?
–Vet inte, jag bara... –Har nån sagt nåt?
Vi är bara vänner.
Ni måste väl flytta in till Reykjavik om Orri kommer in i alltinget?
–Har du sökt tjänst i stan? –Jo...
Men jag har inget hört.
–Tack för hjälpen i dag. –Ingen orsak. Hur mår han?
Bara bra.
–Gullig kille. –Ja, han är bedårande.
–Jag förstår inte hur du klarar det? –Vadå?
Jag vet inte vad jag skulle ta mig till om jag skulle förlora Valur.
Livet går vidare. Så är det bara.
Det är så det är.
Róbert, kom hit!
Hit!
Ska du sova här ute? Det är kallt. Kom så!
Kom så! Vad är det med dig?
Vad är det med dig? In med dig!
Vad är det med dig?
–Såg du ljuset, Úlfur? –Nej, jag hörde ett brak. Är allt bra?
Mamma!
–Vad är det? –Ska pappa jobba på berget i morgon?
Ja. Nu får han äntligen chansen att använda sin fina grävmaskin.
–Men det är farligt! –Nej då.
Pappa är alltid försiktig. Han är utbildad för det här.
–Bilen kommer att krossas! –Nej, det var bara en dröm. Kom här.
Allt är bra. Försök att sova nu.
Försök att sova nu...
–Har du sett mina stövlar? –Nej. Står de inte på sin plats?
–Har Úlfur tagit dem igen? –Nej.
–Du ska väl ändå bara sitta i maskinen? –Jo, men det är lerigt där uppe.
Om du ser till Úlfur, så säg att Hildur letar efter Una.
Var försiktig. Jón hade en mardröm i natt.
–Har du varit uppe länge? –Hör här...
Det här med Snorris obduktionsrapport...
–Den visar väl att han dog av skadorna? –Kanske ville nån få det att se så ut.
–Vad menar du? –Han fick kalium intravenöst.
–Det är väl normalt? –Kalium är bra i små mängder.
–Men för mycket ger hjärtattack. –Men det var inte för mycket.
Det går inte att se. Kalium går ur kroppen på 12–24 timmar.
Efter det går det inte att spåra.
Det är väl ändå jävligt långsökt?
–Hur vet du allt det här? –Jag tog en kurs i biokemi i Malmö.
Vad är det här?
Jo, fotavtrycket på pickupens tröskel innehöll hydraulolja.
Och det var inte Snorris.
Enda stället där det fanns tillräckligt med hydraulolja var i grävmaskinen.
Det visar att nån, förutom Eydís och Snorri, var inne i pickupen.
Han hade varit inne i grävmaskinen, och ringde det oregistrerade numret.
–Har du jämfört de här? –Ja.
Inga.
Ja. Vi kommer. Hej då.
Har nån av er sett till pappas stövlar?
Var är de?
Under min säng.
Helga...
Allt ordnar sig bara han inte har stövlarna på sig.
LÅT MIG VARA!
Ni måste rensa området!
Gunnar på Holt hyser det där packet. Jag kräver att ni griper honom!
–Lugn. Vi har läget under kontroll. –Under kontroll?
Är du helt jävla blind?
Killar – kaffe!
Kaffe.
Róbert, stanna!
Kom hit med handsken! Róbert, handsken!
Hit!
Jón...
Jag såg att Úlfur var på väg hit. Be honom ringa Hildur när han kommer.
–Är allt bra, raring? –Ja. Hej då.
Vi ses sen.
Róbert, kom hit!
Kom och ät!
Kom nu! Vad är det med hunden?
–Hallå! –Vad vill han?
Ut ur bilen!
Akta dig!
Ut ur bilen!
Översättning: Ylva Hellerud & Jim Wahlgren Svensk Medietext för SVT